Før jeg kom til verden var det bare mamma, pappa og Fred.
Og så Buicken, da.
For pappa fikk det som han ville. Fred fikk lov til å bli med på biltur.
Pappa demonstrerte radioens finesser, taket som kunne rulles opp.
Andrews Sisters sang og så kjørte de, langsomt oppover Kirkeveien.
Forbi Edith i kiosken. Hun hadde også fått nylonstrømper.
Snart spredte hun rykter om Buicken, Vera Jebsen og Arnold Nilsen over alt.
Målet var Grefsenkollen.
Det var en utflukt ingen av dem ville glemme. Det skjedde ingenting.
De spiste kanskje eplekake og mamma falt for pappa.
De hadde byens fineste bil og Fred hadde aldri hatt det så bra.
Verken før eller siden.
Jeg kan ikke be deg hjem til meg.
Jeg bor foreløpig på et ynkelig hospits.
Jeg har leita over hele byen siden jeg kom hjem fra Amerika.
Selv ikke i hotellene har de plass til meg.
Men da jeg var i New York, bodde jeg på Astoria.
Har du hørt om Astoria?
Der bar de kofferten din til døra, på suiten var det fire værelser.
På hospitset bor vi tre mann på samme rom.
Den ene drikker og holder oss andre våkne.
Jeg skal snakke med mor.
Jeg skal snakke med Den gamle også.
–Tror du det er alvor? –Hun kan ikke velge fra øverste hylle.
Det kan ikke han heller.
–Kan du lese brevet fra oldefar? –Ja! Kom hit Fred.
Sett deg her, så leser vi.
Takk. Sett deg nå her.
Nå skal vi se.
Skal vi ta det med oksene?
"Så gikk kapteinen og jeg og fem mann i land–
–for å forsøke å fange en kalv."
"Det var en kalv i flokken, men den kom vi ikke nær."
"Da oksene så oss, det var vel en 15–16 stykker, –"
–sluttet de seg sammen med kalven i midten–
"–og ga seg til å fnyse og skrape som en gal tyr."
Var det en moskusokse som drepte oldefar?
Wilhelm er ikke død, Fred.
Han gikk bare så langt inn i isen at han ikke kom tilbake.
Skal vi gå videre med oksene?
"Vi måtte så vende om bord med uforrettet sak–
–til stor morskap for de ombordværende..."
En liten presang til vertskapet.
Når man vrir på den elektriske bryteren, –
–får man intet mindre enn vask, vri og tømming, i den rekkefølgen.
Det kan nevnes at maskinen har regulerbart element, –
automatisk pumpe, pulsator i sidevegg og rustfritt ståltak.
Hva står dere og koper for? Kom med det aller skitneste dere har.
Eller la meg si det slik, kom med det aller fineste dere har.
Fem, fire...
...tre...
...to...
...en.
Magic.
De er bedre enn nye.
Har du sett?
Fantastisk!
Jeg skulle så gjerne ha betalt litt husholdningspenger.
Takk, du kan gjerne legge dem i skrinet i gangen. Det går til livspolisene.
Hvilke varehus selger vaskemaskiner klokken syv om morgenen?
En kunde skyldte meg penger og valgte å betale i vaskemaskin.
–Hva lever du egentlig av? –Jeg lever av livet.
Og det gjør du hver dag fra ni til fem? Noen ganger også om natten?
–Hva gjør du? –Jeg fikk lang lunsj.
Skulle egentlig vært i studio, men nå filmer vi ute.
–Må ikke være tilbake før halv tre. –Så fint.
–Hvorfor ligger du sånn? –Det øker sjansen for befruktning.
–Hvorfor er det så viktig å få barn? –Er det ikke viktig?
Jo.
Jeg vil ha et barn som har det bra. Ikke sånn som vi hadde det.
–Jeg hadde det helt fint. –Å, ja? Når da?
–Når hadde du det fint? –Da Den gamle leste fra brevet.
Jeg hadde det fint da Boletta drakk Malaga.
Og når faren min var borte så jeg kunne sove i sengen til mamma.
Og så hadde jeg det fint da jeg møtte deg.
–Hva synes du han skal hete? –Hvem da?
–Eller hun? –Den?
Jeg vet ikke. Noe helt vanlig.
–Ikke Humphrey? –Humphrey Nilsen? Nei.
–Ikke? –Nei.
Nei, jeg må gå. Lunsjen er over.
–Kaffen er ikke ferdig enda. –Jeg kan vente.
–Er sekretæren din syk i dag? –Jeg visste ikke at vi var dus, Boletta?
Nå, trives du her nede?
Jeg trives hjemme. Her arbeider jeg.
–Hvordan er det å være mormor? –Fint! Det er en god gutt.
Melk.
Og sukker.
Takk.
–Følger du etter meg? –Selvfølgelig.
Hvorfor? Tror du at jeg har en annen enn Vera?
Jeg vet ikke hva slags mann du er, Arnold Nilsen.
Du skal være forsiktig med Vera og Fred. De kan lett gå i stykker.
Hører du hva jeg sier?
Fred Jebsen!
Fred!
Kom med noen kombinasjoner. Ikke bare jabbing.
Er bra! Veldig bra.
Rett ut venstre!
Nilsen? Halvbroren?
–Har du tenkt å begynne å bokse? –Nei, jeg leter etter Fred.
–Er han i byen? –Han har vært her.
Har ikke vært her. Pass deg!
–Sorry. –Det går bra.
Tenkte jeg bare skulle begynne et sted.
Vi vil finne ut hvorfor han var hjemme.
–Hvordan går det med moren din? –Hun savner Fred.
Slapp av i nakken!
Er bra!
En, to, en, to. Kjør da! Ti sekunder.
Det er mange år siden, men han sa han skulle dra nordover.
Skulle haike fra Sinsenkrysset. Sverga på at jeg ikke skulle si noe.
–Du gjorde det allikevel. –Har ikke så mye å sverge på lenger.
Er ikke sikkert. Kanskje du har en mester der inne.
Nei, det løpet er kjørt.
–Hva var det du het? –Barnum.
–Sa De Barnum? –Ja, vi har bestemt oss for det.
–Er Barnum et navn? –Det er et navn så godt som noe annet.
–De kommer fra Nord–Norge? –Fra Røst. Der Norge setter punktum.
De er nok litt friere med navnebruken der. Her setter vi grenser.
Navneloven gir forbud mot navn som kan være til byrde for det stakkars barnet.
–Kan vi ikke kalle ham noe annet? –Han skal hete Barnum, for satan!
Vi hadde en nabo som het Elendius.
Det kunne passet godt på deg. Kom, la oss døpe sønnen vår.
Se, der er bilen!
–Hei! –Fred har laget fiskestang.
–Du kan lære ham å fiske på Røst. –Hvorfor det?
–Fisk får du i butikken. –Kom! Nå går vi om bord.
Arnold? Arnold?
Arnold? Arnold, våkne nå!
Du Arnold, du Arnold.
Du skjemmer ikke bare ut deg selv, du skjemmer ut meg også.
Arnold, stå nå ikke der og sov!
Arnold trenger ikke sløye, han skal jo selge vind.
Var det det du sa til læreren? Var det derfor han brakk nesa di?
Han ser ut som en bokser.
Hva het han som bokser i Amerika, Otto von Porat? Han er halvparten så stor.
Kan du ikke være så snill å jobbe?
Du er kastet ut av skolen. Det her er det eneste du er brukende til.
Du kan bare hive ham på havet.
Hva mente han med at du skulle selge vind...
Arnold?
Arnold!
–Hva er det som lukter sånn? –Stokkfisk, min kjære.
Garnets parfyme.
Er det Arnold som har kommet hjem?
Er det ikke Elendius som leder velkomstkomiteen?
Hvor er Evert og Aurora?
Bli med meg!
Aurora gikk sent på vinteren –46 og Evert rundt pinse.
Vi følger de vi elsker.
Det var ingen som kunne fortelle deg hva som hadde skjedd.
Jeg vil ha et tydelig minnesmerke for foreldrene mine.
Jeg vil ha en stor sarkofag som skal fylles med havsand.
–Navnene deres skal stå i marmor. –Det blir dyrt, et sånt mausoleum.
Ja, la det bli enda dyrere. Regningen sendes til Arnold Nilsen, Oslo.
Dere er hjertelige velkommen til å bo hos meg.
Nei, kjære venner, vi skal bo hos oss selv.
Ja, vi skulle laget koffert med hjul på.
Kan jeg få være alene en stund?
–Han er varm! –Det er fordi du fyrer så hardt.
Arnold? Vi må få tak i presten.
Skinndød! Gutten er ganske enkelt skinndød.
–Er det farlig? –Det vil jeg ikke akkurat si, men...
Jeg vil ikke anbefale noen å falle skinndød om uten videre.
–Men gutten er nærmere livet enn døden. –Han er ikke død?
Så dere ikke at brennevinen beveget seg, som et innesperret hav?
Jeg viser det gjerne igjen, kom med flaska!
Jeg kunne jo stikke en hattenål i gutten–
–for å se om bevegelsene i hjertemuskelen vises på nålen?
Kom og se.
Ser dere? Det lille hjertet hans slår.
Takk Gud!
Tror presten at Aurora blir velsignet med flere unger?
Det må Gud bestemme. Ikke ha for store forhåpninger.
–Gi deg! –Han er skinndød.
–Han kan våkne. –Presten sa at han ikke våkner.
Jeg har fått en halv sønn, det er ikke nok.
Han er et tungt kors å bære, selv som levende.
Som skinndød er han ikke til å holde ut.
Pappa sa at tiden som skinndød var de beste ukene av barndommen.
"Jeg var en prins der jeg lå. Nei, en konge var jeg."
"Jeg var opphøyd til konge," sa han.
"Jeg kan anbefale skinndøden til de som vil være i fred."
"Det er storartet, det er som å bo på hotell."
Da pappa våknet, skrev han et brev til Evert og Aurora. Det var kort.
"Min kjære mor! Jeg har reist min vei."
"Jeg kommer tilbake når tiden er inne, eller aldri."
"Hils også til far. Kjærlig hilsen, Arnold!"
Velkommen hjem.
Jeg skulle gjerne truffet Aurora og Evert.
De ville sikkert lurt på hvordan jeg klarte å få tak i deg.
Da ville jeg sagt at du fikk meg til å le.
Du er for god for meg!
–Hei, tjukken! –Hei, stakan!
–Er ikke Vivian hjemme? –Hun er på jobb.
–Øl? –Ja, takk.
Fint å se at du jobber.
Jeg er nødt til å teste markedet. Du er en travelt opptatt manusforfatter.
–Hva trenger du i livet ditt? –Hva jeg trenger?
Jeg vet ikke. Mat, vann, luft...
Et sted å bo, venner, Stensparken, kanskje.
Men du trenger en klokke...
–Og så trenger du en penn, ikke sant? –Ok?
–Du, er ikke den her helt sigar? –Hva er det for noe?
–Er det en pennklokke? –Det er ikke en pennklokke.
Det er en klokkepenn. Jeg har satset alt jeg eier og har.
–Du har ikke investert i det her? –Om jeg har investert?
Jeg har kjøpt femti tusen stykker.
Du har ikke kjøpt femti tusen av de her?
Du og jeg kommer til å ha så mye penger.
Jeg kan bli agenten din og selge manusene i Hollywood.
Vi kan dra på ferie, vi kan dra hvor som helst.
–Jeg har et møte. Hvor mye er klokka? –Den er 14.20.
Jeg skulle tatt et notat. Har du en penn?
Faen, idiot!
Hei!
–Det var en ting til. –Ok?
Fred sa at han ville finne ut om det han hadde gjort var riktig eller galt.
Ok...
Sa han noe om hva han hadde gjort?
Han sa han hadde drept to mennesker.
Da går jeg.
–Skriver du om Fred? –Snakker jeg om det, blir det ikke noe.
Unnskyld...
–Du skriver om Fred. –Nei, jeg gjør ikke det.
–Hvor filmer dere i dag? –Rikshospitalet.
Kanskje jeg kan få lese noe en dag? Jeg fikk alltid det før.
–Klart du kan det. –Når da?
Når jeg har noe som er ferdig.
Ha det.
Dette er Barnum Nilsen.
Har dere en Ditlev Jacobsen som jobber hos dere fremdeles?
Fred Nilsen, håpet fra Fagerborg er forsvunnet?
"Bokseren har forsvunnet. Muttern savner ham." Er det storyen?
Sorry, Barnum, jeg har et drap på Grünerløkka.
Han har drept to mennesker.
Gud er Gud om alle mann var døde
Om folk forsvimler, i Herrens himler, utallig' vrimler
Som slår på cimbler, hin søte
Vær så god.
Barmhjertige Gud, vi takker deg for livets store under, –
–og for dette barn som skal døpes her i dag.
Bevar ham i din omsorg og gi ham framtid og håp.
Etter vår herre Jesus Kristi ord og befaling–
–døper jeg deg Barnum–
–i Faderens, Sønnens og Den hellige ånds navn.
Amen.
Guttens navn er Barnum Nilsen.
Du har vært et godt menneske, både for meg og andre.
–Verken bedre eller verre enn noen. –Du har vært en av de bedre.
Og nå vil jeg be deg om en tjeneste?
Jeg vil be deg om din tilgivelse.
For hva da? For at du forlot foreldrene dine?
Jeg ber bare om din tilgivelse for mine ugjerninger.
Jeg må vite hva Gud skal tilgi deg for. Han fører sitt regnskap nøye.
Da spør jeg deg heller om Gud kan tilgi alt.
–Ja, Gud kan tilgi alt. –Takk.
Det var bare det jeg ville vite.
–Hvor i all verden kom det været fra? –Du er på Røst, for faen!
Hvorfor døpte du ikke den eldste sønnen din her?
–Han er Veras første sønn. –Så, du er bare halvbroren...
Har hun vært gift før, eller har ikke gutten en far.
Barnum har jo en far.
Fred!
–Hva er det? –Jeg heter ikke Nilsen, men Jebsen.
Nei, du heter Nilsen, du også. Du heter det samme som broren din.
Det er bare halvbroren min.
Jeg synes Jebsen er bedre.
–Du vet at Arnold vil være faren din? –Det tviler jeg på.
Men jeg kommer alltid til å være moren din, Fred. Og det er nok for meg.
Vera! Vera, skal vi ta en tur!
–Bli med da Fred! –Fred!
Barnum...
Sett deg bak, Fred!
–Vær så god. –Tusen takk.
Har Fred begynt å snakke igjen?
–Hva sa han da? –Ingenting.
Du får dele med broren din så han ikke spiser opp alt.
Han er bare halvbroren min.
–Hva er det? –Snakker ikke med mat i munnen.
–Men hvorfor er du så forbanna? –Hva var det du sa til kjerringa?
–Til Edith? –Er dere på fornavn nå?
–Jeg husker ikke hva jeg sa. –Jo, hvis du tenker deg om.
–Æresord, Fred, jeg vet ikke. –Hvorfor husker jeg det da?
Jeg vet ikke. Er det derfor du er forbanna?
–Er du dum? –Nei. Vær litt gem! Vær så snill!
Vær så snill?
–Tampen brenner småen. –Ikke snakk sånn, Fred!
–Skal jeg si deg akkurat hva du sa? –Ja.
–Du sa tusen takk. –Tusen takk?
–Du sa faen meg tusen takk. –Og så?
–Jeg tror du er dum. –Nei.
–Hvordan vet du det da? –Muttern sier det.
–Hva sier muttern om meg da? –Det samme.
–Hvem er den sin? –Vår. Du kan godt få den.
Hvorfor takker du for penger som er våre?
–Jeg bare sa det. –Tenk deg bedre om neste gang.
Jeg vil ikke ha en bror som driter seg ut.
Jeg er tørst.
–Hva skal du ha nå, Barnum? –Saftpose, rød.
Ja...
Vær så god.
Den er vår. Ingenting å takke for.
Du kommer deg.
–Nei, du kan få den. –Tusen takk.
–Husker du hva jeg spurte deg om i går? –Nei.
–Husker du ikke? –Nei.
–Skal jeg spørre deg en gang til. –Ja.
Skal jeg drepe faren din for deg, Barnum?
www.undertext.se